I kender muligvis ikke Sarah Siddons-prisen.
Den fik ikke samme omtale, som tvivlsomme æresbevisninger såsom Pulitzerprisen
og de hædersbevisninger, der årligt uddeles af den filmforening.
Den distingverede herre er en meget gammel skuespiller.
Da han er skuespiller, taler han gerne i en rum tid.
Det er ikke vigtigt, at I hører, hvad han siger.
Men det er vigtigt, at I ved, hvor I er, og hvorfor I er her.
Dette er festsalen for Sarah Siddons-foreningen.
Dette er den årlige banket, hvor teatrets fineste hædersbevisning skal uddeles:
Sarah Siddons-prisen for fremragende præstationer.
Disse indviede vægge og mange af disse ansigter
har set Modjeska, Ada Rehan og Minnie Fiske.
Mansfields stemme har fyldt dette rum.
Det er usandsynligt, at vinduerne har været åbnet siden hans død.
De mindre hædersbevisninger er, som I kan se, allerede blevet uddelt.
De mindre hædersbevisninger til forfatteren og instruktøren
opfører blot et tårn, så hele verden kan bifalde det lys, der glimter på toppen af det.
Intet funklende lys har nogensinde blændet øjet mere end Eve Harrington.
Eve... Men mere om Eve senere. Eller snarere alt om Eve.
Til dem, der hverken læser, går i teatret, lytter til usponsorerede radioprogrammer
eller intet ved om den verden, I lever i, må jeg hellere præsentere mig selv.
Mit navn er Addison DeWitt. Teatret er min hjemmebane.
Jeg arbejder der ikke. Jeg reklamerer ej heller for det.
Jeg er anmelder og kommentator. Jeg er livsvigtig for teatret.
Dette er Karen Richards, der er gift med en dramatiker og kender teatret ad den vej.
Intet i hendes baggrund ville have bragt hende nærmere scenen end række E.
Under hendes sidste år på Radcliffe holdt Lloyd Richards forelæsninger om drama.
Det kommende år blev Karen mrs. Lloyd Richards.
Der er to slags teaterproducenter.
En har mange rige venner, der vil risikere et tab, der kan trækkes fra i skat.
Den slags er interesseret i kunst.
Den anden er en for hvem, hver produktion betyder bankerot eller velstand.
Den slags vil tjene penge.
Mød Max Fabian.
Han er producer af stykket, Eve Harrington har fået Sarah Siddons-prisen for.
Margo Channing er en teaterstjerne.
Hendes første optræden som fireårig var i En Midsommernats Drøm.
Hun spillede en alf og gik helt uventet på scenen ganske nøgen.
Hun har været stjerne lige siden.
Margo er en stor stjerne. En rigtig stjerne.
Hun har aldrig været og vil aldrig være andet eller mindre.
Efter ikke alene at have gennemgået Sarah Siddons-foreningens historie,
men også skuespillets historie, siden Thespis gjorde sin debut i koret,
er vores ærede formand endelig nået til grunden til, at vi er her i dag.
Jeg er stolt og privilegeret over at have tilbragt mit liv på teatret,
en sølle medspiller, der knejser og beklager sig i sin time på scenen,
og jeg er beæret over i 40 år at have været førstesufflør hos Sarah Siddons-foreningen.
Til fortjenstfulde hænder har jeg 39 gange skænket den højeste hædersbevisning.
Ingen skuespiller er ældre end jeg. Jeg har fortjent min plads - i skyggen.
Aldrig før er denne pris blevet overrakt til en yngre modtager end i aften.
Hvor passende, at den skal passere fra mine hænder til hendes.
Så unge hænder. Så ung en dame.
Ung af alder, men hendes hjerte er lige så gammelt som teatret.
Nogle af os så heldige at kende hende.
Vi har set bag skønheden og de kunstneriske evner, der gjort hende kendt i hele landet.
Vi kender hendes ydmyghed og hengivenhed, loyalitet til kunsten og hendes kærlighed,
hendes dybe og varige kærlighed til os, til det, vi er, og det, vi laver - til teatret.
Hun havde et ønske, en bøn, en drøm:
At høre til blandt os.
I aften går hendes drøm i opfyldelse, og fra nu af deler vi hendes drømme.
Mine damer og herrer, for fremragende præstationer ved teatret
tildeles Sarah Siddons-prisen miss Eve Harrington.
Eve, den gyldne pige. Pigen på forsiden.
Naboens datter, pigen på månen. Tiden har været god mod Eve.
Livet følger hende. Hun er blevet portrætteret, omtalt, afsløret,
hvad hun spiser, hvad hun har på, og hvem hun kender,
og hvor hun var og hvornår, og hvor hun skal hen.
I ved alle alt om Eve.
Hvad kan der være, som I ikke ved?
Hvornår var det? Hvor længe siden? Det virker, som var det for et helt liv siden.
Lloyd sagde, at i teatret var et liv en sæson, og en sæson var et liv.
Det er juni nu. Det var tidligt i oktober.
Kun sidste oktober.
Det var en regnfuld aften. Jeg bad taxaen om at vente.
Hvor var hun? Jeg var blevet så vant til at se hende der aften efter aften,
at jeg pludselig så efter en pige, jeg aldrig havde talt med. Jeg tænkte på, hvor hun var.
Mrs. Richards?
Dér er du.
Det virkede sært, at du pludselig ikke var her.
- Hvorfor skulle jeg ikke være her? - Hvorfor skulle du?
Seks aftener om ugen i ugevis for at se Margo Channing komme og gå fra teatret.
- Gør det noget, jeg taler til Dem? - Ikke spor.
Jeg tog alt det mod til mig, jeg havde.
Bare for at tale med en dramatikers kone? Den laveste på rangstigen over berømtheder.
De er Margo Channings bedste veninde. De og Deres mand er tit sammen med hende.
Og mr. Sampson. Hvordan er han?
Bill Sampson? Han er instruktør.
- Han er den bedste. - Det vil han være enig i.
Hvad laver du ind imellem, at Margo kommer og går?
Gemmer dig i døråbningen og venter?
Nej. Jeg ser stykket.
Ser du stykket? Har du set alle forestillingerne af dette stykke?
Synes du ikke, at det er temmelig dyrt?
En ståplads koster ikke så meget. Jeg klarer mig.
Jeg vil præsentere dig for Margo. Hun må møde dig.
Jeg vil ikke trænge mig på. Jeg ville bare være endnu en målløs fan.
Der er ikke andre som dig. Umuligt.
En anden gang...
Du ser glimrende ud. Hvad hedder du?
Eve Harrington.
Godaften, Gus.
Man kan indånde det, ikke?
Ligesom en magisk parfume.
Vent her. Løb nu ingen steder.
- Hvordan var koncerten? - Højlydt.
Vil du have en drink?
"Jeg forstår ikke disse stykker om kærlighedshungrende kvinder fra Syden."
"Kærlighed var en ting, vi aldrig hungrede efter i Syden."
- Interviewet med en journalist fra Syden. - Når det kommer ud, angriber de Gettysburg.
- Det var Fort Sumter, de angreb. - Jeg har aldrig spillet ved Fort Sumter.
Honeychild sagde noget. Lloyd, skat, vær en modig dramatiker.
Skriv et til mig om en rar, normal kvinde, der skyder sin mand.
- Du mangler hofteholdere. - Køb nogle.
- Samme størrelse? - Selvfølgelig.
Dine vitser morer mig mindre og mindre. Ældet i Træ er et fremragende stykke.
- Det er min trofaste, lille kvinde. - Det syntes anmelderne og publikum.
Fuldt hus, billetter udsolgt fire måneder frem.
Jeg synes ikke, Lloyds stykker har skadet dig.
- Rolig nu. - Jeg har bare en stor kæft.
Du kan gøre mig så sur. Af alle kvinder, der ikke har noget at brokke sig over...
- Er det ikke sandt? - Jo. Du har talent, berømmelse, velstand.
Folk venter hver aften på at se dig. Selv ude i regnen.
Autograf-djævle. Det er ikke mennesker. Små bæster, der jager i flok som prærieulve.
- Det er dine fans. - De er ingens fans.
De er en flok ungdomskriminelle og mentalt uligevægtige.
De ser aldrig et stykke eller en film. De er aldrig indenfor længe nok.
Der er en indenfor lige nu. Jeg tog hende med for at møde dig.
- Hun er lige uden for døren. - Giv hende sparket.
Jeg lovede det.
Margo, hun forguder dig. Det er som taget ud af en bog.
De dage er forbi.
Hvis du bare ville se hende. Du er hele hendes liv.
Du må have set hende. Hun er der altid.
Den sky pige med regnfrakken og den spøjse hat.
Hvordan kunne jeg gå glip af hende?
Kom ind, Eve.
- Jeg troede, De havde glemt mig. - Slet ikke. Margo, det er Eve Harrington.
- Goddag, min kære. - Åh, du godeste.
- Min mand. - Goddag, miss Harrington.
Det er min kære ven og ledsager, Birdie Coonan.
Åh, du godeste.
- Åh, du godeste hvad? - Når hun er sådan, spiller hun Hamlets mor.
Jeg er sikker på, der er noget, du skal ordne på badeværelset.
Hvis ikke, finder jeg på noget, indtil du bliver normal.
- Vil De ikke sidde ned, miss Worthington? - Harrington.
Undskyld. Vil De ikke sidde ned?
- Vil De have en drink? - De har set stykket så ofte.
Nej, tak. Ja, jeg har set alle forestillingerne.
Så kan jeg vel formode, De kan lide det?
- Jeg kan lide alt, miss Channing er med i. - Hvor sødt.
- De kan nok ikke lide Den Behårede Abe. - Misforstå mig ikke.
En del af miss Channings talent er hendes evne til at vælge de bedste stykker.
- Deres nye stykke er til miss Channing, ikke? - Selvfølgelig.
- Hvordan hørte De om det? - Der var en artikel i The Times.
- Jeg kan lide titlen, Fodtrin på Taget. - Ja, men lad os tale om dette her.
Har De set alle forestillingerne?
Hvorfor? Jeg er nysgerrig.
Hvis jeg ikke kom og så stykket, havde jeg ikke andre steder at gå hen.
- Der er andre stykker. - Ikke med Dem. Ikke af mr. Richards.
De må have venner, et hjem, en familie?
Fortæl os om det, Eve.
- Hvis bare jeg vidste hvordan. - Prøv.
Det begyndte med stykket før dette her.
Erindringer.
- Så du det i New York? - San Francisco.
Det var den sidste uge. Jeg så det en aften.
Det var mit livs vigtigste aften indtil nu.
Jeg gik derhen den næste aften og den næste og den næste.
Til hver forestilling.
Da forestillingen tog østpå, tog jeg østpå.
- Hvorfor starter du ikke fra en ende af? - Det kunne umuligt interessere jer.
Vær så venlig.
Det begyndte vel derhjemme. I Wisconsin. Det var kun mor, far og jeg.
Jeg var enebarn. Jeg fantaserede ofte som barn.
Jeg spillede alle mulige ting.
Men skuespil og fantasi begyndte at fylde mit liv mere og mere.
Til sidst kunne jeg ikke adskille fantasien fra virkeligheden.
Men fantasien syntes at blive mere virkelig.
- Det er noget sludder, ikke sandt? - Slet ikke.
Bønder var fattige dengang. Far var bonde. Jeg måtte hjælpe til.
Jeg gik ud af skolen, tog til Milwaukee og blev sekretær på et bryggeri.
Når man er sekretær på et bryggeri, er det svært at fantasere, man er noget andet.
Alting er øl.
Det var ikke så sjovt, men det hjalp derhjemme.
Der var en lille teatergruppe - som en regndråbe i ørkenen.
Der mødte jeg Eddie. Han var radiotekniker.
Vi spillede tre forestillinger af Liliom.
Jeg var rædsom.
Så kom krigen, og vi blev gift.
Eddie var i luftvåbnet. De sendte ham til Stillehavet.
De var i krigsinformationsministeriet, ikke? Det står der i Den blå bog.
Efter Eddie tog af sted, drejede mit liv sig igen om øl.
Bortset fra et brev om ugen. En uge skrev han, at han snart havde orlov.
Jeg havde sparet penge og feriedage sammen og tog til San Francisco for at møde ham.
Men Eddie var der ikke.
De sendte telegrammet fra Milwaukee. Det, der kom fra Washington.
For at sige, at Eddie slet ikke kom, at Eddie var død.
Jeg besluttede at blive i San Francisco. Jeg kunne ikke tage tilbage uden Eddie.
Jeg fandt et job, og hans forsikring hjalp.
Og der var teatre i San Francisco.
Så kom Margo Channing en aften for at spille Erindringer, og jeg tog hen for at se det.
Og her er jeg så.
Sikke en historie. Alt andet end blodhundene var i hælene på hende.
Der er visse menneskelige oplevelser, som ikke foregår i en varietéforestilling.
Det burde selv en femterangs varietéskuespiller forstå og respektere.
- Jeg vil undskylde på Birdies vegne. - Du behøver ikke undskylde for mig.
Undskyld, hvis jeg har såret Dem. Det er bare min talemåde.
- De sårede mig ikke, miss Coonan. - Kald mig Birdie.
Hvad angår at være femterangs, så lukkede jeg den første halvdel i 11 år, og det ved du.
Mit fly går om 47 minutter, og hvad ser jeg? Du er ikke klar og ligner en losseplads.
- Mange tak. - Er det sabotage?
- Viser du aldrig hensyn? - Måske, hvis manden er det værd.
Jeg begynder optagelserne på mandag otte dage. Zanuck er utålmodig.
- Hvad er I to? Elskere? - På nogle områder. Du er smukkere.
- Jeg er en losseplads. - Bill. Det er Eve Harrington.
Min skønne losseplads. Mysterier og drømmefinder man på en losseplads.
Gud hjælpe mig. Jeg elsker en psykotisk person.
- Goddag. Hvad hedder De? - Eve Harrington.
- I har truffet hinanden. - Hvor?
- Lige her for et øjeblik siden. - Det er rart.
- De går ikke, vel? - Det må jeg hellere.
Det har været... Jeg kan dårligt beskrive det.
Gå ikke.
I fire må have så meget at tale om, nu hvor mr. Sampson tager af sted.
Vær sød at blive.
Vi sætter Stanislavsky på flyet, og så går vi et sted hen og snakker.
Hvis jeg ikke er i vejen.
Jeg kommer om et øjeblik.
Lloyd, vi må af sted.
Godnat, Margo. Jeg ringer til dig i morgen.
Ikke for tidligt.
- Held og lykke, geni. - Genier behøver ikke held. Det gør jeg.
- Jeg er ikke bekymret for dig. - Hold fast i den tanke.
Godnat, Eve. Jeg håber, jeg snart ser dig igen.
- Jeg har en ståplads i morgen. - Ikke på den måde. Som en ven.
Det ville glæde mig.
- Det har været en fornøjelse. - Det håber jeg. Godnat.
Mrs. Richards?
Jeg vil aldrig glemme denne aften. Jeg vil aldrig glemme, De gjorde det muligt.
Og jeg vil aldrig glemme dig, Eve.
Hvor skulle vi hen den aften, Lloyd og jeg?
Sjovt, de ting, man husker, og dem, man glemmer.
Så De skal til Hollywood?
- Hvorfor? - Jeg spekulerede bare.
- Spekulerede bare på hvad? - Hvorfor?
- Hvorfor hvad? - Hvorfor skal De... derud.
- Jeg vil gerne. - Er det pengene?
80%% % af dem betaler man i skat.
Hvorfor så? Hvorfor, hvis man er den mest succesrige, unge teaterinstruktør.
Teatret.
Hvor står der, at teatret kun eksisterer i nogle grimme bygninger
stuvet sammen på en kvadratkilometer i New York City, London, Paris eller Wien?
Lyt, Junior, og lær.
Vil du vide, hvad teatret er? Et loppecirkus.
Også opera. Rodeoer, karnevaler, balletter,
indiansk stammedans, Mester Jakel, et enmands-band - alt sammen teater.
Hvor end der er magi, fantasi og et publikum, er der teater.
Anders And, Ibsen og Præriens Sorte Maske.
Sarah Bernhardt og Poodles Hanneford. Lunt og Fontanne, Betty Grable.
Rex den Vilde Hest, Eleonora Duse - det er alt sammen teater.
Du forstår dem ikke. Du kan ikke lide dem. Hvorfor skulle du?
Teatret er for alle - også dig - men ikke udelukkende.
Vær hverken billigende eller misbilligende.
Måske er det ikke dit teater, men det er teater for nogen et sted.
Jeg stillede bare et simpelt spørgsmål.
Og jeg fik munden på gled. Det er intet personligt.
Folk falder så ofte hinanden i ryggen i denne skuespillerfoyer, man kalder teatret,
at det nogle gange hænger mig ud af halsen.
Men Hollywood. De må ikke blive derude.
- Det er én filmaftale. - Så få kommer tilbage.
Jeg læser George Jean Nathan hver uge.
- Også Addison DeWitt. - Hver dag.
Det behøvede du ikke fortælle mig.
Det sidste nye - en ørering. Hvis det ikke er, så bliver det det.
- Jeg kan ikke finde den anden. - Smid det triste brev ud. Det keder mig.
- Hvor tror du, den kan være? - Den dukker op.
Jeg giver op. Se i parykkerne. Måske hang den fast i en.
Ægte diamanter i en paryk. Verden er af lave.
- Hvor er min frakke? - Hvor du efterlod den.
Sømmene.
- Han kan ikke tage øjnene fra mine ben. - Som en nylon-citronskræl.
Byron kunne ikke have sagt det smukkere.
Af sted med os.
Er der nogle beskeder? Hvad skal jeg fortælle Tyrone Power?
Bare giv ham mit telefonnummer. Så fortæller jeg ham det selv.
Overvind folket.
- Har du din nøgle? - Vi ses derhjemme.
Jeg har et forslag. Der er ikke meget tid tilbage.
I har ikke haft et øjeblik alene.
Jeg kunne ordne alting her og møde jer ved lågen med billetten.
- Hvis I synes. - Det tror jeg, vi ville synes om.
- Ville det være i orden? - Selvfølgelig.
- Hun er lidt af en pige. - Jeg havde glemt, den slags fandtes.
Så uprætentiøs, meget ligefrem og forstående.
- Fortalte hun om teatret, og hvad det betød? - Nej, jeg fortalte hende om det.
Alle religioner i verden blev til en, og vi er guder og gudinder.
Pludselig føler jeg, at jeg må beskytte hende.
Et lam på fri fod i vores store stenjungle.
- Pas på dig selv derude. - De har styr på indianerne.
- Bliv nu ikke vild med en feteret, ung sag. - Jeg skal forsøge.
Du er ikke et godt bytte. Du er indbildsk, hensynsløs og et rodehoved.
- Alle kan ikke være Gregory Peck. - Du er som skabt for en ung skønhed.
- Hvor barnlig vil du blive, før du helmer? - Det er jeg ikke. Jeg nøjes med et par år.
- Hold så op. - Skal jeg miste dig, Bill?
I dette øjeblik er du seks år gammel.
Alt er ordnet.
- Tak for hjælpen. Held og lykke. - Farvel, mr. Sampson.
- Strikker du et halstørklæde til mig? - Ring, når du ankommer.
Hej, Junior.
Hold øje med hende. Lad hende ikke blive ensom.
- Hun er et lam på fri fod i junglen. - Bare rolig.
Den samme aften sendte vi bud efter Eves ting, hendes få, ynkelige ejendele.
Hun flyttede ind på gæsteværelset på kvisten.
De næste tre uger var som et eventyr, og jeg var Askepot i sidste akt.
Eve blev min søster, advokat, mor, ven, psykiater og politibetjent.
Det var hvedebrødsdagene.
En til?
Fra nu af er det ikke bifald - bare noget at lave, indtil gangene bliver ryddet.
Nu igen?
Jeg kunne se Dem spille den sidste scene tusind gange og græde hver gang.
Forestilling nummer 1000, hvis jeg spiller det så længe, bliver på en polstret galeanstalt.
Det kan sandelig mærkes, at mr. Sampson har været væk i en måned.
Det kan det. Især hvis man er mig mellem nu og i morgen tidlig.
- Du købte hofteholderne en størrelse mindre. - Måske er noget blevet en anelse større.
Du kan tage en af de hofteholdere på og spille i to og en halv time.
Jeg kunne ikke få hofteholderen på på to og en halv time.
De har ikke bemærket mit seneste indretningsdesign.
Men du har gjort så meget. Hvad er nyt?
Gardinerne. Jeg har selv lavet dem.
De er skønne. Er de ikke skønne, Birdie?
Herlige. Nu har vi alt det, et påklædningsrum har brug for bortset fra en basketball-kurv.
Bare fordi du ikke kan lyne en lynlås. Det var meget betænksomt af dig, Eve.
- Jeg tager den til kostumesyersken. - Det behøves ikke. Mrs. Brown kommer snart.
Det er ingen ulejlighed.
Må jeg have lov at sige noget? Har du hørt ordet "fagforening"?
- Er du bagud med dine bidrag? Hvor meget? - Jeg har ingen fagforening. Jeg er en slave.
Men kostumesyersker har en, og de er de mest følsomme tingester i showbusiness.
Hun har to ting at gøre: Bære tøj og presse det forkert.
Lad ikke nogen mase sig ind.
Vi må hellere lade mrs. Brown hente kostumerne.
- Vi har Deres opringning til Beverly Hills. - Hvilken opringning?
- Er det Templeton 89970? Miss Channing? - Ja, men jeg forstår ikke.
Vi har Deres opringning, som De bestilte kl. 24 californisk tid til mr. Sampson.
- Som jeg bestilte? - Værsgo.
Margo, sikke en vidunderlig overraskelse.
Sikke en betænksom, elskelig ting at gøre.
Bill. Er jeg blevet skør?
- Du er min pige, ikke sandt? - Det er jeg.
Så er du skør.
- Hvornår kommer du hjem? - Jeg rejser om en uge.
Der var forpremiere i går.
Åh, de forpremierer.
Som når et stykke åbner udenbys, men skræmmende. Man er fanget og på film.
I en blikdåse, cellofan eller svøbt i et Navajo-tæppe så vil jeg have dig hjem.
- Har du travlt? - Meget travlt, så skynd dig.
Farvel, skat. Sov godt.
Du har ikke sagt det endnu.
Det ved du, at jeg gør, men i telefonen...
Det er barnligt.
Det sker ikke hver dag, og jeg vil høre det.
Hvis du ikke vil sige det, så syng det.
Som fyrene frajernbanen plejede at gøre.
Det er din fødselsdag.
Og hvem huskede det? Hvem var der kl. 24 på slaget?
Til lykke, skat.
Prøven kunne være gået bedre, men du sagde det.
Nu siger vi "Må du dig en gave få".
- Jeg får en fest, ikke? - Selvfølgelig. Hvem skal jeg indbyde?
Jeg ved alt om festen. Eve skrev til mig.
- Gjorde hun? - Hun har skrevet hver uge.
Du fortæller hende vel, hvad hun skal skrive. Jeg sendte hende en gæsteliste. Bare spørg.
- Ja, det skal jeg nok. - Hvordan har Eve det? Okay?
- Jeg elsker dig. - Jeg spørger Eve.
Jeg elsker også dig. Godnat, skat.
- Du kan ikke lide Eve, vel? - Vil du skændes eller have et svar?
- Et svar. - Nej.
- Hvorfor? - Nu vil du skændes.
- Hun arbejder hårdt. - Nat og dag.
- Hun er trofast og effektiv. - Som en agent med én kunde.
Hun tænker kun på mit bedste...
Gør hun ikke?
Lad os sige, at hun kun tænker på dig.
- Hvad mener du? - Det skal jeg sige dig.
Som om hun studerer dig.
Som var du et stykke, en bog eller en teknisk tegning. Hvordan du går, taler, tænker...
Det er meget smigrende. Det er der ikke noget galt i.
Godmorgen. Hvad synes I om mit elegante nye sæt?
Det ser bedre ud på dig, end det gjorde på mig.
Det skulle syes ind her og lægges ud der.
- Er De sikker på, De ikke vil have det? - Helt sikker. Det er for ungdommeligt.
Som om De var en gammel dame. Jeg er på vej ud. Er der ellers noget?
Det manuskript, der skal over til forbundet. Og de checks til skattevæsenet.
Lige her.
Jeg kan vist ikke finde på noget, du ikke har tænkt på.
Det er mit job. Vi ses ved tetid.
Bestilte du en opringning fra mig til Bill kl. 24 californisk tid?
- Det glemte jeg at fortælle Dem. - Ja, kære, du glemte alt om det.
Jeg var sikker på, De ville ringe på hans fødselsdag. De har haft så travlt.
Jeg ville have sagt det i går, før De gik ud. Jeg sov, da De kom hjem.
Ja, det gjorde du vist. Det var meget betænksomt af dig.
Jeg kunne aldrig glemme hans fødselsdag. De ville aldrig tilgive mig.
Rent faktisk så sendte jeg ham selv et telegram.
Bills velkomst- og fødselsdagsfest... en historisk aften.
Selv før festen begyndte, kunne jeg fornemme en katastrofe i luften.
Jeg fornemmede det, fra jeg klædte mig på til den fordømte fest.
- Er du klar? - Min ryg er åben.
- Har du brug for hjælp? - Der er folk, der er klædt på som servitricer.
- Ringede du til talentbureauet? - Du er ikke sjov. Skuespillere er billigere.
- Hvad med maden? - De havde glemt hors d'oeuvrerne. Voilà.
Den franske bugtaler lærte dig en masse.
Der var intet, han ikke vidste.
Der er en besked fra bartenderen.
"Ved Miss Channing, at hun har bestilt gin ved en fejltagelse?"
Kun gæsterne er en fejl. De blæser på, hvad de drikker, så længe det brænder.
- Hvor er Bill? Han er sent på den. - Sent på den til hvad?
- Vær ikke fjoget. Festen. - Han har været her i 20 minutter.
Jeg synes, det er mærkeligt, han ikke er kommet op...
Kameramanden sagde: "Selv De Mille kunne ikke se noget gennem den gale ende."
Lad mig ikke afbryde. Eller er det en uartig historie?
Du har hørt den. Da jeg så gennem den gale ende af kameraet.
Mind mig om at fortælle dig om dengang, jeg så ind i hjertet på en artiskok.
- Det ville jeg gerne høre om. - En snefyldt aften foran pejsen.
Vil du høre, hvordan det går med hors d'oeuvrerne, Eve?
Kokken glemte dem. Lakken var ikke tør eller noget i den stil.
- Det ser ud til, jeg skal have en fin fest. - Jeg troede, du ville komme for sent.
- Jeg er æresgæsten. - Jeg anede ikke, du var her.
Jeg mødte Eve, og hun sagde, du klædte dig på.
Det har aldrig standset dig før.
Hun ville høre om Hollywood. Hun virkede så interesseret...
- Hun har så mange interesser. - Det er et sjældent fortrin nu om stunder.
- En pige med så mange sjældne fortrin. - Det lader det til.
Det har du ofte understreget. Så mange fortrin, så ofte.
Hendes trofasthed, effektivitet, varme og hengivenhed og så ung.
Så ung og yndig.
Tænk, hvad du bilder dig ind. Det lyder som noget fra et gammelt Clyde Fitch-stykke.
Clyde Fitch, selv om du ikke tror det, var længe før min tid.
Jeg nægter altid, du var med i Den Amerikanske Fætter, da Lincoln blev skudt.
- Jeg synes ikke, det er morsomt. - Det er for komisk til at være andet.
Du ved, hvordan jeg mener om din aldersdille.
Og at du bliver så jaloux, fordi jeg i ti minutter taler med en teatergal pige.
- 20. - Og hvad så?
Hun er en ung dame med fortrin.
Jeg er dødtræt af både den unge dame og hendes fortrin.
Studerer mig, som var jeg et stykke. Hvordan jeg går, taler, tænker, agerer, sover.
Hvordan kan du blive gal på et barn, der prøver at være som sit ideal?
Hold op med at kalde hende et barn.
Der er faktisk nogle sider af mit liv,
til hvilke jeg alene har de eksklusive rettigheder og privilegier.
- For eksempel hvad? - For eksempel dig.
Er det mit stikord til at tage dig i mine arme og berolige dig, men jeg gør det ikke.
- Jeg er for vred. - Skyldig.
Der er visse personlighedstræk, du er kendt for, både på og væk fra scenen.
Jeg elsker dig på trods af nogle af dem. Jeg tillægger dem ikke stor betydning.
De er en del af dit udstyr, så du kan klare dig i "vores miljø".
Du må holde dine tænder spidse, men du skal ikke spidse dem på mig eller på Eve.
- Hvad med hendes tænder eller hugtænder? - Det har hun ikke, og det ved du.
Når du dømmer et idealistisk, drømmende barn
efter dette barsamfund med storhedsvanvids amfetaminstandarder, bliver jeg gal.
Eve Harrington har aldrig sagt, tænkt eller foreslået
andet en beundring over for dig og glæde på vores vegne.
At antyde andet viser en paranoid usikkerhed, du burde skamme dig over.
Tak! Hvad sker der på næste spole? Bliver jeg slæbt hen til slangegruberne?
Hors d'oeuvrerne er her. Er der andet, jeg kan gøre?
Tak, Eve. Jeg vil gerne bede om en martini, meget tør.
Jeg henter den.
- Hvad vil du have? - En milkshake?
En martini, meget tør, tak.
Festen er på første sal.
- Goddag. - Goddag, min egen.
Godaften, mr. Richards. Mr. Fabian.
- Kan jeg tage Deres frakke? - Jeg tager den ovenpå.
- Huset ser pragtfuldt ud. - Hende kan jeg lide.
- Det fortrin af stille yndefuldhed. - Blandt så mange stille fortrin.
Skal vi?
- Jeg er glad for, du tog Eve ind. - Jeg er glad for, at du er glad.
Du har ikke ligefrem styret en boplads. Hun har fortjent sit ophold.
Du havde et blandet inventar, da hun kom til. Tingeltangel over hele foretagendet.
- Du forveksler Margo med en rodebutik. - Snarere Bergdorf Goodman.
Alting på den rette hylde. Alt bundet med små bånd.
Jeg kunne dø lige nu, og ingen ville være forvirret.
- Hvad med dig, Max? - Hvad med mig?
Tænk, hvis du faldt død om. Hvad så med dit inventar?
Jeg falder ikke død om. Ikke i den nærmeste fremtid.
Det er den mest makabre samtale.
- Tak. - Det var så lidt.
"Barnet" kommer om et øjeblik, medmindre du vil tage hendes drink op til hende.
Jeg kan hente en frisk. Karen, du er en Gibson-pige.
Atmosfæren er meget Macbeth-agtig.
- Hvad sker der eller skal der ske? - Hvad mener han?
- Macbeth. - Vi har set dig sådan før.
Er det forbi, eller er det bare begyndelsen?
Spænd sikkerhedsselerne. Det bliver en ujævn nat.
Margo, skat.
Også enchantée til dig.
Addison, jeg kan huske, jeg strøg dig af gæstelisten.
Kære Margo, du var en uforglemmelig Peter Pan. Du må snart spille det igen.
- Husker du miss Caswell? - Nej. Goddag.
- Vi har ikke truffet hinanden. - Hun er skuespiller.
Hun har gået på Copacabana School of Dramatic Art.
- Godaften. - Jeg vidste ikke, I kendte hinanden.
Dette må endelig være vores formelle præsentation.
- Vi har kun mødtes flygtigt. - Sådan mødte du mig. Flygtigt.
Eve, det er en gammel ven af mr. DeWitts mor. Miss Caswell, miss Harrington.
Jeg har længe ønsket, du skulle møde Eve.
Din tilbageholdenhed må have afholdt dig fra at sige det.
- Ved du, hun er teaterinteresseret? - Det har vi til fælles.
- Så må I to have en lang snak. - Jeg ville nok hurtigt kede mr. DeWitt.
Du vil ikke kede ham, skat. Du vil ikke få et ord indført.
Claudia, kom her.
Det er Max Fabian, produceren. Gå så og gør noget godt for dig selv.
Hvorfor ligner de altid ulykkelige kaniner?
Fordi det er de. Gå hen og gør ham lykkelig.
Vær ikke bekymret for din protegé. Hun er i gode hænder.
Amen.
- "Liebestraum." - Jeg har lige spillet den.
- Spil den igen. - Men det var fjerde gang.
Så vil dette blive den femte.
Mange af dine gæster spekulerer på, hvornår de må se liget.
- Hvor ligger det? - Det ligger ingen steder.
Vi har ikke afsluttet balsameringen.
Rent faktisk så kigger du på det. De jordiske rester af Margo Channing.
Siddende. Det er mit sidste ønske at blive begravet siddende.
- Ville det ikke føles mere naturligt at bukke? - Du kender intet til følelser,
naturlige eller unaturlige.
Dine gæster tænkte også på, om musikken ikke kunne være lidt mere... munter?
Hvis mine gæster ikke kan lide det, kan de ledsage dig til børneværelset,
hvor jeg er sikker på, I alle vil føle jer hjemme.
Margo, har du tilfældigvis natron i huset?
Stakkels Max. Har du hjertebanken?
Det er miss Caswell. Jeg forstår ikke, hvorfor hun ikke har givet Addison hjertebanken.
- Der er ikke noget hjerte, der kan banke. - Alle har et hjerte, bortset fra nogle.
Selvfølgelig har jeg natron. Jeg har en æske i spisekammeret.
Vi skriver dit navn på den: "Max Fabian."
Den vil altid være der, kun til dig.
Lad resten af verden smadre hinanden til ingen verdens nytte.
Det er venner, der tæller. Og jeg har venner.
Jeg elsker dig, Max. Jeg mener det.
Kom med ud i spisekammeret.
Hun elsker mig som en far. Hun er også plakatfuld.
Værsgo. En god bøvs, så er du af med miss Caswell.
Den situation, jeg er i, kan man ikke bøvse sig ud af.
- Jeg afgav et løfte. - Til miss Caswell? Hvad?
En prøve til den rolle, vi skal udskifte. Hvad er det, hun hedder? Din søster?
- En? - To, tak.
Hvis hun kan spille skuespil, er hun nok ikke så ringe. Hun kan nok futte en plantage af.
Nu har jeg det, som om der er en, der brænder inde i mig.
- Hvornår er prøven? - Om et par uger.
Hvorfor læser jeg ikke sammen med hende?
- Ville du? - Alt for at hjælpe dig.
Det er samarbejde. Det værdsætter jeg.
Ingen årsag. Og nu kan du gøre mig en stor tjeneste.
Bare sig frem.
Giv Eve Harrington et job på dit kontor.
Du er hurtig i omdrejningerne, ikke?
Jeg ville aldrig tage den pige fra dig.
Du sagde selv, mit inventar var i orden, alt mit tingeltangel var lagt væk.
Holdt jeg hende her uden noget at lave, stod jeg i vejen for hende.
- Du har brug for hende. - Hvad skulle hun lave?
Hun ville læse manuskripter, interviewe folk, du skal møde.
Og slippe af med dem, du ikke vil møde. Du ville få et mageligt liv.
Tænk på dit helbred. Mere tid til at slappe af og nyde galopbanens friske luft.
- Jeg tror ikke, det er en god idé. - Lover du?
Det er min Max.
Der er I begge to. Karen har besluttet, at vi må af sted.
- Hvor er hun nu? - Oppe på dit værelse.
Hvis I vil have mig undskyldt, vil jeg sige det til miss Caswell.
- Hvem er der tilbage derinde? - For mange.
Og du har en ny gæst. En filmstjerne fra Hollywood.
Pokkers. Jeg har sendt min autografbog til rens.
Du misbilliger mig, når jeg er sådan, ikke?
Ikke rigtig. Nogle gange ville jeg ønske, jeg forstod dig bedre.
- Fortæl mig om det, når du gør. - Det skal jeg nok.
- Hvordan går det med det nye? - Stykket? Okay vil jeg mene.
Cora. Stadig en 20-årig pige?
- I 20"erne. Det er ikke vigtigt. - Er det ikke på tide, at det blev vigtigt?
- Hvad mener du? - Vær ikke undvigende.
Du har ingen alder.
Miss Channing er aldersløs. Som pressen ville sige det.
Jeg ved, hvad jeg taler om. Det er mine stykker.
Som en forfatter ville sige det.
Jeg er ikke i 20"erne. Jeg er ikke i 30"erne.
Jeg fyldte 40 for tre måneder siden. Fire-nul.
Det røg bare ud. Jeg havde ikke besluttet, om jeg ville indrømme det.
Nu føles det pludselig, som om jeg har taget alt mit tøj af.
For masser mennesker er du så ung, som du vil være.
Så ung, som de vil have.
Jeg blæser på, om tusind mennesker tror, jeg er 6 eller 600.
Så det er kun én person.
Du ved, hvad det drejer sig om. Det har intet at gøre med, om du skal spille Cora.
Det har alt at gøre med, at du skændtes med Bill.
Bill er 32. Han ligner en på 32.
Sådan så han ud for fem år siden. Sådan vil han se ud om 20 år.
Jeg hader mænd.
Bare rolig. Jeg vil spille med i dit stykke.
Jeg tager kravledragt på og kommer ind med en hula-hop ring, hvis det skal være.
Hvem kommer dog på sådan et tidspunkt? Det er på tide, at folk tog hjem.
Hold den frakke op.
- Hvis er det? - En filmstjernes fra Hollywood.
- Hendes fly landede sent. - Afskrækkende, ikke sandt?
Kvinder med sådan nogle pelse, hvor det aldrig bliver koldt.
Hvordan går det med dig? Lykkelig?
Der burde være et nyt ord for lykke.
At være her med Miss Channing har været... jeg kan ikke beskrive det.
Hun har været så vidunderlig og har gjort så meget for mig.
Margo kompenserer for at underspille på scenen ved at overspille i virkeligheden.
Ved siden af den zobel virker min nye som en gammel natkjole.
Du har gjort din del. Du har gjort vidunderlige ting for Margo.
- Mrs. Richards? - Karen.
Er det ikke forfærdeligt? Jeg vil bede dig om endnu en tjeneste, efter alt, du har gjort.
Ingen har gjort ret meget. Tænk ikke på dig selv som trængende. Hvad er det?
Der er styr på miss Channings sager, så der er ikke nok til at holde mig beskæftiget.
Ikke at jeg ville overveje noget, der ville tage mig væk fra hende.
Men forleden, da mr. Fabian fortalte miss Channing,
at hendes dublant skulle have en baby...
- Vil du være Margos nye dublant? - Jeg lader ikke mig selv tænke på det.
Men jeg kender rollen så godt samt hele iscenesættelsen,
så man behøvede ikke at oplære en ny pige.
Hvad, hvis jeg skulle optræde en aften for et publikum, der kom for at se Margo Channing.
- Det kunne jeg umuligt gøre. - Det ville jeg ikke bekymre mig om.
Margo aflyser ikke forestillinger. Hvis hun kan gå, kravle eller rulle, spiller hun.
- Showet må fortsætte. - Nej, kære. Margo må fortsætte.
Jeg ser ingen grund til, du ikke kan være dublant.
- Ville hun synes om det? - Jeg tror, hun ville bifalde det.
- Men mr. Richards og mr. Sampson? - De gør, hvad de får besked på.
Ville du tale med mr. Fabian om det?
Selvfølgelig.
- Du glemmer det ikke? - Jeg glemmer det ikke.
Jeg takker dig vist altid for noget, ikke sandt?
Sengen ligner en bunke døde dyr.
- Hvilken en er zobel? - Men hun er lige kommet.
Hun er ved at smutte med halvdelen af mændene i hytten.
- Det er kun en pels. - Hvad havde du forventet? Levende zobel?
Diamantkrave, guldærmer. Du ved - filmfolk.
Gamle rotter fra teater- eller filmbranchen
forsikrer offentligheden om, at skuespillere er almindelige mennesker,
og ignorerer at det, der tiltaler offentligheden mest,
er deres totale mangel på lighed med normale mennesker.
Der er noget, en pige ville ofre sig for.
- Og sikkert har gjort det. - Zobel.
- Sagde hun zobel eller Gable? - En af delene.
Vi har alle abnormitet til fælles.
Vi er en race for sig, os teaterfolk.
Vi er de originale personlighedsspaltede.
Du behøver ikke læse hans spalte i morgen, Eve. Du har lige hørt den.
- Jeg er uenig, Addison. - Det er din særlige abnormitet.
Jeg indrømmer, der er et skørt element i branchen.
Det er tydeligt, det har glimtende lys og et brass-band.
Men det er ikke banalt. Hvis det var, kunne teatret ikke overleve.
- Tjener. - Det er ikke en tjener, men en butler.
Jeg kan ikke råbe "butler", vel? Måske hedder nogen Butler.
Du siger noget. Det er idiotisk, men alligevel.
Jeg vil ikke skabe problemer. Jeg vil bare have en drink.
- Overlad det til mig. Jeg henter den. - Tak, mr. Fabian.
Godt klaret. Jeg kan se din karriere stige til vejrs i øst som solen.
- Og du sagde? - Teatret er ni tiendedele hårdt arbejde.
Hårdt arbejde - sved, flid og talent.
At være en god skuespiller eller ved teatret betyder, at man vil det mere end noget andet.
Ja, det gør.
En koncentration af ønsker, ambitioner eller ofre i en grad, der ikke ses andre steder.
Den, der accepterer de vilkår, kan ikke være almindelig eller bare hvem som helst.
At give så meget for så lidt.
"Så lidt"? "Så lidt" sagde du.
Hvis der ikke er andet, så er der bifaldet.
Jeg har lyttet til bifaldet bag scenen.
Det er som bølger af kærlighed, der skyller ind over rampelyset og indhyller en.
Tænk hver aften at vide, at hundredvis af mennesker elsker en.
De smiler, deres øjne glimter. Man har behaget dem.
De vil have en. Man hører til.
Alene det er det hele værd.
Rejs dig ikke. Hold op med at opføre dig, som om jeg var dronningemoderen.
Bortset fra et bistade er din opførsel næppe dronningeagtig eller moderlig.
Du er i et bistade, min ven.
Vi er alle travle bier, der stikker og laver honning dag og nat.
- Er vi ikke, skat? - Margo, ærligt talt.
Spil nu ikke guvernanten, Karen. Jeg har ikke din urokkelige gode smag.
Jeg ville ønske, jeg også havde gået på Radcliffe, men far ville ikke have det.
Han skulle have hjælp til at sælge syartikler.
Nu er jeg ubehøvlet, ikke sandt? Eller skulle jeg sige, ikke osse?
Du er rørstrømsk og fuld af selvmedlidenhed. Du er fremragende.
- Hvad med, at vi smutter? - Og du poserer som dramatiker.
En situation fuld af muligheder, og du kan kun tænke på "at gå i seng".
- Det er en god tanke. - Den er ikke god at spille.
Som uprofessionel synes jeg, det er en glimrende idé. Undskyld mig.
Udramatisk måske, men praktisk.
- Lykkelig, lille husmor. - Drop det.
Det er mit hus, ikke et teater. I mit hus er du gæst, ikke instruktør.
Hold op med at være stjerne og at behandle gæsterne som biroller.
- Lad os ikke skændes. - Det er ellers på tide.
Margo må indse, at det, der er tiltalende på scenen, ikke altid er det væk fra scenen.
Jeg går i seng.
Du kan være vært. Det er din fest. Til lykke. Velkommen hjem.
- Vi, der går døden i møde, hylder dig. - Har du brug for hjælp?
Til at lægge mig i seng? Tage mit tøj af, holde mit hoved?
Putte mig og slukke lyset og liste ud?
Eve ville gøre det, ikke?
- Hvis De vil have det. - Jeg vil ikke have det.
- Jeg glemte, jeg havde den. - Det gjorde jeg ikke.
Ærgerligt. Vi går glip af tredje akt. De vil spille den i kulissen.
- Kommer du, Max? - Om et øjeblik.
Du skal ikke tage dig af Margo.
Der må være en grund, noget, jeg har gjort uden at vide det.
Grunden er Margo, og prøv ikke at finde ud af det.
Men hvis jeg troede, jeg havde fornærmet hende af alle mennesker...
Jeg holder også meget af Margo. Men jeg kender Margo.
Nu og da er der ikke noget, jeg hellere vil end at give hende et spark bagi.
Hvis hun skal slå ned på nogen, så er det godt, det er mig.
- Max sætter os af. - Godnat.
Mrs. Richards? De glemmer det ikke, vel? Det, vi talte om før?
Jeg glemmer det ikke.
MARGO CHANNING "ÆLDET I TRÆ"
Hvorfor så fjern, Addison? Du bør være ved din protegés side og give hende støtte.
Miss Caswell er, hvor jeg ikke kan støtte hende - på nogen måde.
- I damernes skal vi sige "pudderrum"? - Hun har det dårligt.
- Det betyder held før en prøve. - Hun blev heldig for sent. Prøven er forbi.
Det kan ikke være sandt. Jeg kom for at læse med miss Caswell.
- Prøven var kl. 14.30. Nu er den næsten fire. - Virkelig? Jeg må begynde at gå med ur.
Hvem læste med miss Caswell? Bill? Lloyd?
- Det kan ikke have været Max. - Din dubleant naturligvis.
Det er unaturligt at lade en pige, der er så højgravid...
Jeg mente din nye og ugravide dubleant, miss Eve Harrington.
- Eve? Min dubleant? - Vidste du det ikke?
- Selvfølgelig vidste jeg det. - Havde du blot glemt det?
Hvordan var miss Caswell?
Det kan jeg ikke huske.
- Har du blot glemt det? - Fuldstændig.
Ingen andre dér kan fortælle dig, hvordan miss Caswell læste,
eller om hun læste eller hoppede på kængurustylte.
Var hun så slem?
Jeg har levet i teatret som en trappist-munk lever ifølge sin tro.
Jeg har intet andet liv.
Engang imellem ser jeg en åbenbaring, som alle sande troende venter på og beder for.
Du var en, Jeanne Eagels, Paula Wessely, Hayes. Der er andre, tre eller fire.
- Eve Harrington vil være blandt dem. - Jeg formoder, hun læste godt.
Det var ikke en oplæsning, det var en fore- stilling. Genial og levende med musik og ild.
Hvor rart.
- Med tiden vil hun blive, hvad du er. - En masse af musik og ild.
Det er mig. En gammel tingest, der stadig kan levere.
Sig mig, var Bill også fuld af beundring? Eller var du for fuld af åbenbaring?
Bill sagde intet. Men Lloyd lyttede til sit stykke, som var det skrevet af en anden.
Det lød så friskt, så nyt, så fyldt med mening.
Hvor rart for Lloyd. Hvor rart for Eve. Hvor rart for alle.
Eve var yderst beskeden. Hun insisterede på, æren ikke var hendes.
Lloyd følte, at hun læste replikkerne præcis, som han havde skrevet dem.
Var det underforstået, jeg ikke læste dem korrekt?
Hverken dit navn eller din optræden blev bragt på tale.
Har du det bedre, min kære?
Som om jeg lige har svømmet over Kanalen. Hvad nu?
Dit næste træk bør være i retning af fjernsynet.
Sig mig en ting. Har de prøver til fjernsynet?
Fjernsynet er ikke andet, min kære. Intet andet end prøver.
Margo, skat.
Undskyld, jeg er forsinket. Frokosten trak ud, og jeg kunne ikke få en taxi.
Hvor er miss Caswell? Goddag, Eve.
Hvordan går det for dig på mr. Fabians kontor?
Du må ikke lade hende arbejde for hårdt, blot fordi du lovede hende jobbet.
Som du ser, holdt jeg også mit løfte.
Den er forbi.
- Hvad er forbi? - Prøven.
- Eve læste med miss Caswell. - Hvor henrivende.
Hvordan fik I den idé at lade Eve læse med miss Caswell?
- Hun er din dubleant. - Det anede jeg ikke.
Jeg troede, du vidste det.
Jeg har aldrig set hende bag scenen, men der er så mange mennesker.
Så Eve arbejder altså ikke for Max.
Max, din snu ræv.
Miss Channing, jeg er så glad for, De kom så sent.
Hvorfor?
- Ellers havde jeg ikke turdet læse. - Hvorfor ikke?
Hvis De var kommet midt i, ville jeg ikke have fortsat.
Sikke en skam. At skulle slukke for al den ild og musik.
- Ild og musik? - Du ville ikke forstå det.
- Hvordan var miss Caswell? - Tilbage til Copacabana.
Men lad mig fortælle dig om Eve.
Jeg var rædsom. Jeg har ikke ret til at være nogens dubleant.
Du undervurderer dig selv. Det gør du altid. Du skulle til at fortælle mig om Eve.
Du kan være stolt af hende. Hun var en åbenbaring.
- Også for dig? - Hvad mener du med det?
Det var en åbenbaring, at en 24-årigs rolle blev spillet af en 24-årig skuespiller.
- Det er ligegyldigt. - Det er sagens kerne.
Det må have været nyt og friskt for dig, så spændende
at få dine replikker læst, som du skrev dem, så fyldte med mening, ild og musik.
- Du har talt med sladretanten DeWitt. - Denne gang så troværdig, som kan ønskes.
Du vidste, da du kom, at Eve var din dublant. En barnlig leg med katten efter musen.
Ikke mus. Aldrig mus. Hvis noget så rotte.
Du er et geni til at fremme et skænderi på grund af en helt uskyldig misforståelse.
Mænd er blevet hængt for mindre ting.
Jeg bliver bedraget, angrebet bagfra, beskyldt for at læse stykket som et helligt evangelium.
Det har jeg aldrig sagt, det var.
Du lyttede til det, som var det skrevet af en anden. Hvem havde du i tankerne?
Arthur Miller? Sherwood? Beaumont og Fletcher?
Må jeg sige noget?
Tror du, Miller eller Sherwood ville finde sig i det, jeg finder mig i fra dig?
Hold dig til Beaumont og Fletcher. De har været døde i 300 år.
Alle dramatikere burde være døde i 300 år.
Det ville ikke løse deres problemer, for skuespillere dør aldrig.
Stjernerne dør aldrig og ændrer sig aldrig.
Du kan ændre denne stjerne når som helst med en ny, frisk og spændende en,
fuldt udstyret med ild og musik. Begynd med aftenens forestilling.
Det er op til advokaterne. Vi har en aftale, som du ikke kan omskrive eller improvisere.
Truer du mig med at gå rettens vej?
- Bryder du kontrakten? - Svar på mit spørgsmål.
- Jeg kan ikke true. Jeg er døende. - Jeg kan ikke høre dig.
- Jeg sagde, jeg er døende. - Ikke før sidste apotek har solgt sidste pille.
Om jeg fatter processen, hvorved en krop med stemme pludselig anser sig for hjerne.
Hvornår beslutter en skuespiller, at ordene og tankerne, hun udtrykker, er hendes egne?
Normalt når hun skal omskrive og gennem- tænke dem, så publikum ikke forlader teatret.
Det er på tide, at klaveret indså, det ikke har skrevet koncerten.
Så er du vel Paderewski, der spiller sin koncert på mig, klaveret?
Hvor er Prinsesse Ild og Musik?
- Hvem? - Barnet. Junior.
- Gået. - Jeg må have skræmt hende væk.
Sommetider skræmmer du mig.
Stakkels, lille blomst. Smed sine blade og foldede sit telt.
- Bland ikke dine metaforer. - Jeg blander, hvad jeg vil.
Jeg er kun en krop med en stemme. Ingen hjerne.
Sikke en krop. Sikke en stemme.
Den tidligere skibs-journalist. Ingen krop, ingen stemme, kun hjerne.
Kampen er forbi, tag det roligt.
- Jeg vil ikke tage det roligt. - Tag det ikke roligt.
- Du er frygtelig tolerant, ikke? - Jeg prøver hårdt på det.
Det behøves ikke. Jeg vil ikke tolereres eller være genstand for en intrige.
- Så går det løs. - Hvem tror I, jeg er?
Lille Nell fra landet? Har været min dubleant i en uge uden jeg vidste det.
- Omhyggeligt skjult, uden tvivl. - Lad dig ikke rive med.
Kommer til en prøve, når alle ved, jeg vil være her,
- og giver en fremragende optræden. - Det har du gennemgået med Lloyd.
Dramatikeren skaber ikke forestillingen. Sådan er det sig ikke.
Fuld af ild og musik og hvad ved jeg.
Grundigt gennemøvet uden tvivl. Fyldt med Bill Sampsons spidsfindigheder.
- Jeg er træt af de paranoide udbrud. - Paranoide?
Jeg vidste ikke, Eve var dubleant før i eftermiddag.
- Sig det og resten til Dr. Freud. - Jeg siger det til dig for sidste gang.
Du må holde op med at såre os to med de paranoide anfald.
- Det ord. Jeg ved ikke, hvad det betyder. - Så find ud af det.
Jeg elsker dig.
- Du er smuk og intelligent. - En krop med en stemme.
En smuk og intelligent kvinde og en stor skuespiller.
En skuespiller på toppen af sin karriere.
- Du har alle grunde til at være lykkelig. - Bortset fra lykke.
Grundet din ukontrollerbare indbildskhed lader du den mindste ting fra et barn...
- Et barn. ...gøre dig til en skrigende strigle.
Én gang for alle: Hold så op.
- Det er tydeligt, du ikke er en kvinde. - Det har jeg længe været klar over.
- Jamen det er jeg. - Det må jeg nok sige.
- Vær ikke nedladende. - Rejs dig op. Jeg giver en drink.
Jeg har måske set bedre dage, men jeg kan ikke købes med en cocktail.
Ligesom en saltet peanut.
- Margo, lad os slutte fred. - Betingelserne er for hårde.
Bare at være lykkelig? Bare stop alt det sludder om Eve og mig?
- Det er ikke sludder. - Hvis jeg siger, det er, som jeg lige gjorde.
Hørte du efter?
- Er det ikke nok? - Jeg ville ønske, det var.
Hvad ville være nok? Hvis vi giftede os?
Du skal ikke gifte dig med mig for at bevise noget.
Du har haft så mange grunde til ikke at ville giftes med mig.
Margo, sig mig, hvad der er bag det.
Jeg ved det ikke, Bill. Det er en fornemmelse.
Jeg tror, at du ved det. Men du vil eller kan ikke fortælle mig det.
Jeg sagde før, det ville blive mit sidste forsøg, og jeg mente det.
Jeg kan ikke finde på andet at gøre. Jeg ville ønske, jeg kunne.
Vi begynder som regel at råbe, når tæppet går ned.
Når det går op igen, er alting fint. Men ikke denne gang.
Ingen dramatiker i verden kan få mig til at tro på, dette ville ske for to voksne mennesker.
Farvel, Margo.
Hvor skal du hen?
Finde Eve?
Det gør pludselig det hele troværdigt.
- Lloyd, hvad er der sket? - Helt herop, så langt har jeg det.
Stjernenykker, indbildske, hysteriske...
Margo igen?
- To timer for sent. - Det er til tiden for Margo.
Og noget barnligt brok over, hun ikke vidste, Eve var hendes dubleant.
- Det er muligt. - Hun vidste det.
Addison fortalte hende, hvor fremragende Eve havde læst rollen.
Lad mig fortælle dig om Eve. Hun har det hele. En født skuespiller.
- Følsom, forstående, ung, spændende... - Du løber tør for tillægsord.
Alt det, en dramatiker først tænker på at skrive om,
indtil hans stykke bliver udnyttet af miss Channing.
- Margo har ikke klaret sig dårligt. - Margo er dygtig. Hun ved det, det er hagen.
Hun kan opføre sig, som hun vil, og hvem vil stoppe hende?
Hvem skal give hende det spark bagi, som hun har brug for og fortjener?
Det bliver en hyggelig weekend.
- Hvad gør? - Vi kører på landet i morgen.
Bill, Margo, du og jeg.
Vi har oplevet weekender før, hvor ingen har talt sammen.
Lås alle skarpe ting og kastelige objekter inde.
Newton tænkte på tyngdekraften ved at blive ramt i hovedet af et æble.
Manden, der opfandt dampmaskinen, betragtede en tekeddel.
Men ikke jeg. Min store idé kom, da jeg satte mig på en sofa.
Det spark bagi til Margo. Guderne må vide, hun fortjente det.
Fra mig, fra Lloyd, fra Eve, Bill, Max og så videre.
Vi mærkede ofte nok hendes størrelse 37.
Men hvordan? Svaret summede omkring mig som en flue.
Jeg vidste det.
Men jeg droppede det. At råbe og kalde hinanden navne er en ting,
men dette kunne betyde...
Hvorfor ikke? "Hvorfor", sagde jeg til mig selv, "ikke?"
Det ville virke helt troværdigt. Kun to mennesker i verden ville vide det.
Og sparket ville lande der, hvor det var mest fordelagtigt for alle.
Det var blot en harmløs vittighed, som Margo ville være den første til at le af.
Der var ingen grund til, hun ikke skulle få det at vide - en dag.
Vil du bede Eve Harrington komme til telefonen?
Jeg venter.
Det var en kold weekend, udenfor og indenfor.
Bill kom slet ikke.
Margo vidste ikke, hvor han var og var ligeglad, sagde hun hele tiden.
Det lykkedes os at komme igennem søndagen,
og da vi kørte Margo til stationen sent mandag eftermiddag,
var hende og Lloyd tøet op og opførte sig venligt over for hinanden.
- Hvad er klokken? - For et minut siden, var den 17.42.
Nu er den 17.43. Når du spørger igen om et minut...
Margo må ikke komme for sent til toget. Hun kan dårligt nå hen til teatret.
Vi når til stationen i god tid.
Det lille sted "blot to timer fra New York".
Det er på min liste over ting, jeg ikke forstår, ligesom indtørrede indianerhoveder.
Du burde vide, hvad det betyder at ville have lidt fred og ro.
Fred og ro er for biblioteker.
Bare en lille udskridning. Vejen er spejlglat.
- Karen og jeg vil ikke have et uheld. - Jeg har ikke i sinde at have et uheld.
Det er ikke vigtigt, om du gør. Vi har uldent undertøj på.
Hvad er nu det?
Vi kan ikke være løbet tør for benzin.
Var den ikke fuld, da du kørte til Brewster i morges?
Du ved, jeg ikke lægger mærke til den slags.
Helt utroligt.
- Hvor lang tid har vi? - Omkring ti minutter.
- Hvor langt væk er stationen? - Omkring 5-6 km.
- Er der huse, hvor vi kan låne benzin? - Der er ikke meget ad denne bagvej.
Ikke en stor chance for et lift.
Det nytter ikke noget at sidde her. Jeg går en km op ad vejen.
- Vil du have den tændt? - Det er lige meget.
Jeg afskyr banal sentimentalitet.
- Jeg har ikke været rar denne weekend. - Vi har alle været lidt anspændte.
Faktisk har jeg ikke været rar i ugevis. Det beklager jeg.
Mindst af alt ønsker jeg, at du og Lloyd er vrede på mig.
Vi er aldrig rigtig vrede. Vi bliver bare sure - ligesom dig.
- Vi kender dig for godt. - Så mange mennesker kender mig.
Bare jeg også gjorde. Gid nogen fortalte mig om mig.
Du er Margo. Bare Margo.
Og hvad er det? Foruden noget, der står bøjet i neon?
Foruden et temperament,
der består af at rende rundt med et kosteskaft og råbe så højt, jeg kan.
Børn opfører sig som jeg. De er uartige.
De ville blive fulde, hvis de kunne, når de ikke må få, hvad de vil have.
Når de føler sig uønskede, usikre eller uelskede.
- Hvad med Bill? - Hvad med ham?
- Han er forelsket i dig. - Mere end alt andet i verden elsker jeg Bill.
Jeg vil have Bill. Jeg ønsker, han vil have mig, ikke Margo Channing.
Hvis jeg ikke kan adskille dem, hvordan kan han så?
Hvorfor skulle han, og hvorfor skulle du?
Bill er forelsket i Margo Channing. Han har skændtes, arbejdet med og elsket hende.
Men om ti år vil Margo Channing ikke længere eksistere.
Det, der vil være tilbage, vil være... hvad?
Bill er kun otte år yngre end du.
Årene strækker sig, som tiden går. Jeg har ofte set det ske.
- Ikke for dig, ikke for Bill. - Er det ikke, hvad man altid siger?
Varmen virker vist ikke, hvis motoren ikke kører.
Skørt, ikke? Man skulle tro, de ville sørge for, folk kunne holde varmen.
Angående Eve.
Jeg har også opført mig dårligt over for hende.
Fremstam ingen undskyldninger. Ikke nu, hvor jeg er i denne tilstand.
Lad os sige, jeg har været overfølsom...
Fordi hun er så ung, feminin og hjælpeløs.
Så mange ting, som jeg ønsker at være for Bill.
I en kvindes karriere mister man ting på vejen op, for at det kan gå hurtigere.
Man glemmer, at man får brug for dem, når man igen skal være en kvinde.
Det er en karriere, alle kvinder har til fælles, om vi kan lide det eller ej.
At være en kvinde. Før eller siden må vi arbejde for det.
Uanset hvor mange andre karrierer, vi har ønsket eller har haft.
Og i sidste instans: Intet er godt, hvis ikke man kan se op ved middagstid
eller vende sig i sengen, og dér er han - uden det er man ikke en kvinde.
Man er noget med et fransk provinskontor eller en bog fuld af udklip.
Men man er ikke en kvinde.
Langsomt tæppe. Slut.
Margo, du skal vide, hvor dybt jeg beklager dette.
- Hvad? - Dette. Du aner ikke, hvor jeg beklager det.
Et af skæbnens små puds.
Du tømte jo ikke selv tanken for benzin.
Eve var selvfølgelig fremragende.
Mange af publikum foretrak at vende tilbage en anden gang og se Margo.
Men de, der blev, klappede højlydt, vellystigt og længe ad Eve.
Hvor betænksomt af hende at invitere mig den eftermiddag.
Og sikke et tilfælde, at mange repræsentanter fra andre aviser tilfældigvis var til stede.
Vi var alle inviterede til at se dubleanten, som ledelsen ikke kendte noget til,
indtil de blev tvunget til at lade tæppet gå op klokken ni.
Et tilfælde...
Du var bedre end okay. Du ramte plet.
Små ting her og der, men det betyder intet. Vær stolt af dig selv.
- Er du stolt af mig, Bill? - Jeg var bekymret. Jeg havde mine tvivl.
- Du skulle ikke have tvivlet. - Forleden spillede du kun en scene.
Skoven er fuld af en-scene-sensationer. Du gjorde det.
Med flid og tålmodighed bliver du en god skuespiller, hvis du vil.
- Er det, hvad du vil have, jeg skal være? - Jeg taler om, hvad du vil.
Det gør jeg også.
- Hvad har jeg med det at gøre? - Alting.
Jeg er blevet kaldt mange navne, men aldrig Svengali. Held og lykke.
- Løb ikke væk. - Hvad skulle jeg løbe væk fra?
Du søger altid sandheden på scenen. Hvad med væk fra scenen?
- Det går jeg ind for. - Så se den i øjnene. Det har jeg gjort.
- Lige siden den første aften herinde. - Da jeg sagde, hvad en skuespiller bør vide.
Du sagde, at uanset hvad jeg blev, ville det være på grund af dig...
- Din makeup er lidt heftig. ...og for din skyld.
- Du er noget af en pige. - Synes du?
- Jeg er forelsket i Margo. Har du hørt det? - Man hører jo så meget.
Trods rygterne er jeg menneskelig og nysgerrig som alle andre.
- Find ud af det. - Der er én ting...
Det, jeg går efter, vil jeg gå efter. Det skal ikke komme efter mig.
Græd ikke. Tænk på det som en ufuldendt tilnærmelse.
Hvem er det?
Må jeg komme ind?
Naturligvis, mr. DeWitt.
Jeg forventede at finde en masse mennesker ved dine fødder.
- Heldigvis kastede de ikke med ting. - Din optræden overraskede ikke mig.
Efter forleden så jeg den blot som et indfriet løfte.
De er mere end venlig. Men det er stadig miss Channings forestilling.
Jeg er kopien, man kan læse, når originalen er udsolgt.
- Du er mere end beskeden. - Jeg vil ikke narre mig selv.
En revolutionerende tilgang til teatret. Hvis jeg må foreslå noget...
- Endelig. - Du skal lægge beskedenheden på hylden.
Det er lige så falsk ikke at blæse i sit horn som at blæse for højt.
Jeg synes ikke, jeg har noget at blæse over.
Vi kommer til verden med små egoer med horn. Hvis vi ikke blæser i dem, hvem vil så?
Alligevel vil en dubleants passable optræden være glemt i morgen.
Ikke nødvendigvis.
Selv hvis jeg ville, som De siger, være mindre ydmyg, blæse i mit horn,
hvordan gør jeg så det? Jeg er ikke betydningsfuld.
- Jeg er betydningsfuld. - Det er De bestemt.
Lad døren stå åben, så vi kan tale.
Når du har skiftet tøj, kan vi spise middag, hvis du ikke har travlt.
Med glæde. Eller burde jeg lade, som om jeg har travlt?
Lad os lade som så lidt som muligt. Jeg vil skrive en artikel om dig.
Jeg er ikke stof nok til et afsnit.
Måske mere end en. Der er så meget, jeg vil vide. Jeg har hørt din historie.
Dit hjem i Wisconsin, dit tragiske ægteskab, din fanatiske hengivenhed til Margo.
Den begyndte i San Francisco, ikke sandt?
Din tilbedelse af Margo begyndte i San Francisco, ikke?
Det er korrekt.
En oase af civilisation i den californiske ørken.
Deler du mine høje tanker om San Francisco?
Ja.
Den minderige aften, da Margo første gang blændede dig fra scenen,
Hvilket teater var det i San Francisco? Var det Shubert?
Ja, Shubert.
Fint gammelt teater, Shubert. Fuld af tradition.
Uberørt af jordskælvet. Eller skal jeg sige branden?
Sig mig, hvad hed din mand?
- Eddie. - Eddie hvad?
Jeg går i brusebad nu. Så kan jeg ikke høre dig.
Det kan vente. Hvor vil du gerne hen? Vi må gøre det til en særlig aften.
Du bestemmer du.
Det vil jeg gøre.
Nogle aviser skrev om Eves optræden.
Ikke meget, men vældig rosende. Jeg forstod ikke, hvordan de kendte til det.
Men Lloyd sagde, at Max" pr-mand sikkert havde sendt historien ud.
Jeg skammede mig og ønskede mere end noget andet at glemme det.
Margo og jeg skulle spise frokost på 21 som veninder - med hatte på.
- Er miss Channing ankommet? - Ikke endnu.
Eve. Jeg har hørt de mest vidunderlige ting om din optræden.
- Heldigvis klarede jeg mig lige. - Hun var fremragende.
- Så du har hørt om det. - Jeg var der.
- Så du stykket i går aftes? - Et lykkeligt tilfælde.
- Vi skal spise frokost med en talentspejder. - De spilder nok ikke tiden.
- Intet er besluttet endnu. - De vil spilde deres tid.
Eve har ingen planer om at tage til Hollywood.
Af dit smarte tøj at dømme formoder jeg, din ledsager er en dame?
- Spiser Margo frokost ude? - Den nye Margo gør.
- Men hun er lige så forsinket som den gamle. - Måske kommer hun senere, end du tror.
Hvorfor ikke læse min artikel? Minutterne vil flyve forbi som timer.
- Nu må vi finde vores solbrændte morakker. - Farvel, Karen.
"Min hat, som gennem disse mange sæsoner
var plantet over ørerne, løftedes til ære for miss Harrington."
"Jeg vil danse i gaderne og råbe fra hustagene."
Jeg troede, den var forsvundet med Woollcott. Hør lige engang.
"Miss Harrington har meget at sige, hvilket denne klumme vil videregive.
Om den sørgelige tradition i vores teater, der fortsat lader
modne skuespillere spille roller,
der kræver en ungdom og energi, som de dårligt kan erindre."
- Jeg kan ikke tro det. - Det bliver bedre.
"Om vor teaters førstedamers forståelige modvilje
mod at opmuntre, skal vi sige, yngre skuespillere,
og miss Harringtons anstrengelser for muligheder."
- Det kan jeg ikke tro, at Eve sagde. - Her er alle skyldige, til det modsatte bevises.
En af forskellene mellem teatret og samfundet.
Jeg fatter ikke, hvordan det kan være, alle aviserne så den forestilling.
- Lloyd siger, der var en pressemeddelelse. - Heksen må have sendt sine tropper ud,
for at hive anmelderne ud af barer, dampbade eller museer.
Hun skal ikke dø i synden. Ej heller DeWitt og hans giftige pen.
Kan Skuespilforbundet eller min advokat ikke gøre noget ved det,
skal jeg personligt tvinge det ynkelige, lille lam ned i mr. DeWitts grimme hals.
Jeg kom, så snart jeg læste det smuds. Jeg løb hele vejen.
Bill er her, skat. Nu er alting i orden.
Nu er jeg vist, hvad franskmændene kalder de trop.
Måske en smule i kanterne.
Det er Addison fra start til slut. Det flyder med hans type gift.
At udnytte barnet, fordreje hendes ord, få hende til at sige, hvad han ønskede.
- Hvor ved du det fra? - Eve.
Hun besøgte mig. Hun gik lige før, du kom. Du gik lige glip af hende.
- Sikke en skam. - Hun ville forklare det interview.
Og undskylde over for nogen og turde ikke at se Margo.
- Hvorfor mon? - Hun kunne dårligt tale for tårer.
Jeg har set på den finansielle position, hvis du vil undskylde udtrykket.
- Det er et skift af emne. - Nu hvor skatterne skal betales...
og siden jeg er ikke oliebrønds-leder, så tænkte jeg...
Jeg prøver at følge med.
I stedet for at vente til næste sæson med at lave Fodtrin på Taget,
som er i rimelig god form,
og hvis Margo overtales til at tage på turné med Ældet i Træ,
kunne vi straks begynde produktionen af Fodtrin.
- Jeg er ved at være med. - Hvis vi kan få besat rollerne godt.
Måske få en yngre skuespiller? En, der ligner rollen, og kan spille?
- Det ville være et friskt pust. - Nu citerer du Addison eller Eve.
Eve nævnte flygtigt stykket. Hun ville aldrig turde at bede om at spille en rolle som Cora.
Eve ville bede Abbott om at give hende Costello.
Jeg fik selv idéen, mens hun talte om stykket.
Ihærdigt selvfølgelig.
At skrive noget og få det realiseret til fulde. Ikke at skulle gå på kompromis.
Overvej ikke at give den afskyelige, lille orm rollen som Cora.
- Lige et øjeblik... - Margo har ikke været et kompromis.
Dramatikere andre steder ville give deres bare arm for det kompromis.
Eves illoyalitet og utaknemmelighed må være smitsom.
Alt det hysteri over et impulsivt, ivrigt barn og en ondsindet sladretaske som DeWitt.
- Hun sagde undskyld, ikke sandt? - På sine knæ uden tvivl.
Meget rørende. Meget Akademiet for Skuespilkunst.
Den bitre kynisme har du fået, efter du forlod Radcliffe.
Den kynisme fik jeg den dag, jeg opdagede, jeg var anderledes end små drenge.
Hej, Margo.
Nej, slet ikke.
Karen og jeg sludrede bare.
Ja, det er jeg sikker på, vi kan og meget gerne vil.
Cirka 23.45. Så ses vi der.
Margo og Bill vil mødes med os i The Cub Room i aften efter teatret.
Margo Channing i The Cub Room.
Jeg ville ikke undres mere, havde hun sagt Grants grav.
- Jeg er glad for, Bill er tilbage. - De ville dø uden hinanden.
Jeg lovede ikke Eve noget. Jeg sagde, hun passede til rollen, men at det var vanskeligt.
- Såsom? - Dig for det første.
Jeg sagde, du ville have, Margo fik rollen, og jeg vil have dit samtykke.
Det er fint og storartet.
Bare henvis alle Eve Harringtons fremtidige anmodninger til mig.
Den såkaldte skuespilkunst beundrer jeg ikke særlig meget.
Men I må citere mig for det følgende:
"I aften gav Margo Channing en optræden i dit tåbelige stykke,
som jeg aldrig har set magen til før og sjældent forventer at se igen."
- Han overdriver ikke. Jeg var god. - Du var fremragende.
Sikke en aften. Jeg hører, din dubleant, miss Harrington, har sagt op.
- Hvor ærgerligt. - Jeg er helt knust.
Man kan ikke bare drikke champagne. Man skal være kløgtig og udbringe en skål.
Jeg udbringer en skål, uden kløgt, men med hele mit hjerte.
- For Margo, min kommende brud. - Halleluja.
Drik.
- Hvornår vil I gøre det? - I morgen mødes vi på rådhuset kl. 10.
Du kommer altså til tiden.
Rådhuset er for boksere og journalister. Jeg ser en katedral, blomster...
Det er kun for attesten. Der er tre dages ventetid på blodprøverne.
Jeg gifter mig med dig, selv hvis du intet blod har.
- Hvad skal du have på? - Noget enkelt, en pels over en natkjole.
Sagen er, at i en katedral, på et stadion eller i en spillehal
så vil vi have jer med som vores næreste og kæreste venner.
Hvilket vi er. Hvilket vi altid vil være.
Der er få øjeblikke i livet, der er så gode som dette. Lad os huske det.
For os alle hver især - aldrig har vi stået hinanden nærmere.
Må vi aldrig være fjernere fra hinanden.
Til Dem.
Meget indiskret. En seddel i fuld offentlighed.
Sig til elskeren, at næste gang må han ty til røgsignaler.
Tag det som en mand. Verden er fuld af kærlighed i aften. Ingen kvinde er i sikkerhed.
Det slår alle verdensrekorder i frækhed.
"Tilgiv mig at afbryde en åbenlys glædelig lejlighed,
men det er vigtigt, at jeg taler med dig."
"Jeg beder dig", og det er understreget, "møde mig på dametoilettet. Eve."
Jeg har hørt, at hun er blevet dubleant derinde.
Giv mig den tomme flaske. Måske finder jeg hende.
Se, der er jo Rasputin.
- Mere champagne? - Det sagde jeg jo, kammerat.
- Måske vil hun bare undskylde. - Det er jeg ikke interesseret i at høre.
Men hvad kunne hun sige? Det er, hvad der fascinerer mig.
- Gå ud og find ud af det. - Gennem hele vores venskab
har jeg aldrig ladet dig gå på dametoilettet alene.
Nu må jeg gøre det. Jeg brænder efter at finde ud af,
hvad der foregår i den febrilske, lille hjerne, der venter på dig.
Hvor rart.
Meget effektivt, men hvorfor lade det gå ud over mig?
Jeg spekulerede på, om du ville komme.
Opfør dig ikke, som om jeg var dronningemoderen.
- Jeg forventer ikke, du er imødekommende. - Det har jeg ikke i sinde at være.
Kan vi sidde ned et øjeblik? Jeg har meget at sige, og det er ikke nemt.
- Der kan ikke være ret meget. - Men det er der.
- Nemt eller ej, jeg tror dig ikke. - Hvorfor skulle du?
Sid nu ned.
Jeg har altid betragtet mig selv som en meget klog pige.
Kvik, opvakt, den slags. Aldrig et forkert ord på det forkerte tidspunkt.
Men da havde jeg aldrig mødt Addison DeWitt.
Jeg fik engang en tand hevet ud. De gav mig noget bedøvende.
Det havde en mærkelig virkning. Jeg sagde ting, jeg slet ikke tænkte.
Som var min hjerne udenfor min krop og jeg ikke kunne styre mine udsagn.
- Føltes det sådan, da du talte med Addison? - På en måde.
Man prøver at sige, hvad man mener, men på en måde ændrer ordene sig.
De blev hans ord. Pludselig siger man ikke, hvad man mener, men hvad han mener.
Forventer du, jeg vil tro, du ikke sagde noget af det? At det hele var Addison?
Jeg forventer ikke, du tror noget som helst, bortset fra at ansvaret er mit...
samt skændslen.
Lad os ikke blive overdramatiske.
Du tænker virkelig ilde om mig, ikke sandt?
Jeg vil give dig nogle gode nyheder. Jeg er blevet irettesat over hele byen.
Det burde miss Channing være glad for at vide, hvor trofaste hendes venner er,
så meget mere trofaste, end hun kunne forvente, jeg ville være.
- Eve, græd ikke. - Jeg græder ikke.
Hvordan gik din frokost med manden fra Hollywood?
Et vagt løfte om en prøveoptagelse. Måske ville der være en rolle.
- Men al den ros for din optræden... - En dubleants optræden.
Jeg tror, at du ser alt lidt sortere, end det virkelig er.
Undervurder ham ikke. Addison er en magtfuld ven.
- Han er ikke min ven. I var mine venner. - Han kan hjælpe dig.
Gid han var død, og jeg ikke havde mødt ham. Jeg vil have mine venner tilbage.
Jeg tror ikke, du ville gøre nogen ulykkelige.
Men det gjorde du. Måske mest af alt dig selv.
- Jeg kommer mig aldrig over det. - Jo, du gør.
Det gør I teaterfolk altid. Intet varer evigt i teatret.
Hvad end det er, så flammer det op og brænder, og så er det væk.
- Gid jeg kunne tro det. - Giv dig selv noget tid.
Vær ikke bekymret over, hvad folk tror.
Du er meget ung og talentfuld.
Og tro det eller ej, hvis der er noget, jeg kan gøre...
Der er noget.
- Jeg tror, jeg ved det. - Noget meget vigtigt, du kan gøre.
Du vil have, jeg siger til Lloyd, du skal spille Cora.
Hvis du fortalte ham det, ville han give mig rollen.
Efter alt det, du har sagt. Ved du ikke, den rolle blev skrevet til Margo?
Måske for 15 år siden.
- Du taler, som Addison sagde, du gjorde. - Cora er min rolle. Sig det til Lloyd.
- Intet vil få mig til at sige det. - Addison vil have, jeg spiller den.
- Over mit lig. - Det bliver ikke nødvendigt.
Addison ved, hvordan Margo gik glip af den optræden,
hvordan jeg vidste, hun ville gå glip af den i tide til at underrette aviserne.
Det er lidt af en historie. Addison kunne blæse den op.
Forestil dig, hvor ondskabsfuld han kunne blive og stadig fortælle sandheden.
Jeg havde tid til at overtale ham.
Du må hellere sidde ned. Du ser lidt vaklende ud.
Hvis jeg spiller Cora, fortæller Addison aldrig, hvad der skete.
En enkel udveksling af tjenester.
Jeg er glad for, at jeg endelig kan gøre noget for dig.
Dit venskab med Margo, dit dybe, nære venskab.
Hvad ville der ske med det, hvis hun vidste, hvilket billigt pus du spillede hende?
Hvor længe ville det vare, før folk glemmer, hvad der skete og ville stole på jer igen?
Det ville være meget nemmere for alle, hvis jeg spillede Cora.
Så meget bedre for teatret.
En rolle i et stykke. Ville du gøre alt det for en rolle i et stykke?
Jeg ville gøre meget mere for sådan en god rolle.
Er du sulten?
Jeg er ikke overrasket efter al den kryben til korset.
Intet i den stil. Karen og jeg havde en rar snak.
Kvinde til kvinde?
Inklusive en henkastet antydning til rollen som Cora og dit ønske om at få den?
Jeg diskuterede det åbent. Jeg fortalte, at Lloyd var interesseret.
Og Karen nævnte selvfølgelig, at Margo forventer at spille den rolle?
Underligt nok sagde hun ikke et ord om Margo.
Bare at hun med glæde vil gøre, hvad hun kan for, at jeg får den.
Bare lige sådan?
Bare lige sådan.
Eve, nogle gange tror jeg, du skjuler ting for mig.
- Det er ikke morsomt. - Det var heller ikke meningen.
Jeg betror mig til dig mere, end jeg før har gjort til nogen.
At sige sådan noget, hvor jeg har mere brug for dig end nogensinde før...
Jeg håber, du mener, hvad du siger. Jeg skal sørge for, du ikke glemmer det.
Det lader til, vi har meget til fælles.
- Hvad skete der? - Ikke noget særligt. Hun undskyldte.
Med tårer?
Ikke med det samme. Holdt dem først tilbage, oprejst pande, hårdnakket.
Meget stilfuldt.
Gjorde hun ikke andet end at undskylde i al den tid? Hvad sagde du?
Ikke ret meget.
Brudgom, må jeg få en bryllupsgave?
- Hvad kunne du tænke dig? Texas? - At alle holder mund om Eve.
Det er alt, hvad jeg vil have.
Giv Karen mere vin. Jeg har aldrig været så lykkelig.
Er det ikke et skønt rum? The Cub Room.
Sikke et skønt, kløgtigt navn. Hvor eliten mødes.
Jeg har aldrig set så meget elite, der alle stirrer på mig,
og venter på, at jeg slår den lille gnom i knoppen med en flaske.
Men ikke i aften. Jeg er tilgivende i aften. Selv Eve. Jeg tilgiver Eve.
Der går de.
Der går Eve. Onde Eve, lille miss Ond.
Men "det onde, som mænd gør..." Hvordan er det nu?
Noget om det gode, de efterlader. Jeg spillede det engang i Wilkes-Barre.
Du har husket det bagvendt.
Ved I, hvorfor jeg tilgiver Eve? Hun efterlod noget godt.
De fire af os sammen her - det er Eves skyld. Jeg tilgiver hende.
Og Bill, især Bill. Det gjorde hun også.
Hun mener det sikkert godt.
- Hun er en lus. - Prøv aldrig at snøre Margo.
Brudgom?
- Ved du, hvad jeg vil være? - En cowboy?
- En gift dame. - Med et stykke papir som bevis.
Jeg vil være hjemme klokken seks, og der vil han være.
- Kan du huske det, Karen? - Jeg kan huske det.
- Du vil være der, ikke? - Tit nok til at holde gang i butikken.
Ikke mere fantasi på eller væk fra scenen. Kan du huske det, Lloyd? Jeg mener det.
Lloyd, lover du ikke at blive sur på mig?
- Det kommer an på... - Nej, jeg mener rigtig sur.
Det tror jeg ikke, jeg kunne blive.
Jeg vil ikke spille Cora.
Du er altid så følsom. Det er ikke rollen. Det er en skøn rolle. Men ikke til mig.
Ikke for en firkantet, urokkelig, standhaftig, gift dame.
- Hvad har det med dit ægteskab at gøre? - Nu har jeg endelig et liv.
Jeg behøver ikke roller, jeg er for gammel til,
bare fordi jeg ikke har noget at lave om aftenen.
Jeg vil gøre det godt igen.
Jeg vil turnere i et år med dette stykke. Du forstår det godt, ikke?
- Hvad er så morsomt? - Ingenting.
- Ingenting? - Alting er morsomt.
Lloyd spurgte aldrig, om jeg bifaldt, at Eve spillede Cora.
Først nægtede Bill at instruere stykket med Eve.
Lloyd og Max fik ham endelig overtalt.
Margo kom aldrig til prøverne. For meget at gøre derhjemme, sagde hun.
Jeg havde aldrig set Bill og Lloyd skændes så bittert og så tit
og altid over noget med Eve, en bevægelse eller måden, hvorpå hun læste en replik.
Jeg havde aldrig set Lloyd blande sig så meget i Bills instruktion,
når altså det drejede sig om Eve.
Men Eve holdt dem i gang. Bill holdt det ud. Lloyd virkede glad.
Jeg tænkte, det var bedst, hvis jeg holdt mig væk fra prøverne fra da af.
Det virkede, som om jeg altid havde vidst, det ville ske. Jeg følte mig hjælpeløs.
Som når man ikke har noget talent at tilbyde andet end at elske sin mand.
Hvordan kunne jeg konkurrere?
Alt det, Lloyd elskede ved mig, var han blevet vant til for længe siden.
Hvem ringer til mr. Richards?
Jeg bor i værelset over for Eve Harrington.
Hun har grædt hele natten og er hysterisk. Hun vil ikke se en læge og...
Hvem er det?
- Har miss Harrington bedt dig ringe? - Nej. Eve bad mig ikke om det.
Jeg så mr. Richards med hende et par gange. Jeg tænkte, når de var så gode venner...
Det er Lloyd Richards. Lad mig tale med Eve.
Goddag. Hun er ovenpå på sit værelse.
Jeg bryder mig ikke om at forstyrre Dem, men sådan som Eve har det,
har jeg været urolig over hendes afrejse til New Haven i morgen.
Sig, jeg kommer straks.
For teaterverdenen er New Haven, Connecticut,
et kort fortov mellem Shubert Theatre og Taft Hotel,
omringet af noget, der ligner en lille by.
Det er her, teatercheferne har udenbys-premierer,
der er premierer for New Yorkerne, der vil ud af byen.
Sikke en himmelsk dag.
- D-day. - Helt ligesom den.
I morgen vil du have vundet dit brohoved på de udødeliges bredder.
Hold op med at øve dig på din artikel.
Er det ikke sært? Jeg troede, jeg ville gå i panik eller løbe bort.
I stedet kan jeg ikke vente til i aften.
- Er du så sikker på i morgen? - Er du ikke?
Ærligt talt, jo.
Det bliver en minderig aften. Den vil give mig alt det, jeg har ønsket mig.
Begyndelsen på en ny vej.
- Brolagt med diamanter og guld? - Du kender mig bedre end som så.
Brolagt med hvad?
Stjerner.
- Hvad er klokken? - Næsten fire.
Masser af tid til en lang, rar lur. Vi øvede i går aftes.
- Du kunne sove nu, ikke sandt? - Hvorfor ikke?
- Kendetegnet på en sand dræber. - Sov godt, slap af og kom ud og kæmp.
Hvorfor kaldte du mig en dræber?
Jeg mente mester. Jeg blandede min boksejargon sammen.
Kom indenfor et øjeblik.
Jeg har noget at fortælle dig.
Suiter er for firmakontoer. Er du ikke ødsel?
Max betaler for den. Han og Lloyd havde et prægtigt skænderi, men Lloyd insisterede.
- Må jeg give dig en drink? - Med en uvillig hilsen fra Max?
Lloyd. Jeg drikker nu ikke. Han kan lide et par drinks, når vi er færdige.
Danskvand. Lloyd må have forventet den længste opførelse i New Haven.
Det er til i aften. Du er inviteret.
Vi inviterer alle herop efter forestillingen.
- "Vi"? - Lloyd og jeg.
Det er underligt, at Karen ikke er her til premieren.
Hun var så hengiven over for Lloyd. Kun døden skulle kunne holde hende...
Jeg sagde, det ville blive en minderig aften, og den ville give mig alt.
Noget med en ny vej, der begynder, brolagt med stjerner.
- Jeg mente ikke kun teatret. - Hvad ellers?
Lloyd Richards.
Han forlader Karen, og vi gifter os.
Der kan man se. Lloyd. Stadig kun teatret.
Ikke noget i den stil. Lloyd elsker mig. Jeg elsker ham.
Jeg kender intet til Lloyds kærlighedsliv, men jeg kender dig.
- Jeg er forelsket i Lloyd. - Han er en succesrig dramatiker.
- Det har du ikke ret til at sige. - Rent kunstnerisk meget lovende.
Eve, det er jo mig, du taler til.
Vil det ikke bare være perfekt? Det er ikke til at sige, hvor langt vi kan nå.
Han vil skrive gode stykker til mig. Jeg vil gøre dem berømte.
Du er den eneste, der ved det.
- Og Karen. - Hun ved det ikke.
- Hun ved nok til ikke at være her. - Men ikke, at Lloyd og jeg skal giftes.
Jaså. Hvornår blev denne uhellige alliance indgået?
Vi besluttede det i forgårs, før vi kom herop.
Jeg formoder, omgivelserne var romantiske.
Dæmpede lys og sigøjner-violinmusik væk fra scenen.
Omgivelserne var ikke romantiske, men det var Lloyd.
Han vækkede mig midt om natten ved at banke på min dør.
Han kunne ikke sove. Han havde forladt Karen.
Han kunne ikke fortsætte med noget, før jeg lovede at gifte mig med ham.
Vi sad og talte, indtil det blev lyst. Han tog ikke hjem.
- Sad I og talte, indtil det blev lyst? - Vi sad og talte.
Jeg vil have en kontrakt for hele stykket.
Der har aldrig været og vil aldrig være en ligesom dig.
Sig noget. Hvad som helst. Til lykke. Godt klaret, Eve.
- Hvem tror du, jeg er? - Jeg tror ikke, du er noget som helst.
Er det muligt, du har forvekslet mig med de tilbagestående børn, du snørede?
Nærer du den samme afsky over for mig?
- Jeg ved, du har en hensigt, men ikke hvad. - Se godt efter. Det er på tide.
Jeg er Addison DeWitt. Ingen snører mig, og slet ikke dig.
- Det ønskede jeg heller ikke. - Jo, du gjorde, og du gør det stadig.
Jeg ved ikke, hvad du mener. Jeg vil have en lur.
- Vi må tale sammen, dræber til dræber. - Mester til mester.
Ifølge mig er du ingen mester. Du er nået videre.
Sig, hvad du har på hjerte, klart og tydeligt, og lad mig få min lur.
Godt. Selv om det er unødvendigt, for du ved, hvad jeg vil sige.
Lloyd forlader måske Karen, men ikke for din skyld.
- Hvad mener du med det? - Mere klart og tydeligt?
Jeg er ikke kommet for at se stykket, tale om dine drømme eller besigtige Yale.
Jeg kom for at sige, du ikke gifter dig med Lloyd, fordi det tillader jeg ikke.
- Hvad har du med det at gøre? - Alting.
Efter i aften vil du tilhøre mig.
Tilhøre? Dig?
- Jeg kan ikke tro mine egne ører. - En kedelig kliché.
Tilhøre dig?
Det lyder middelalderligt. Som fra et gammelt melodrama.
Det gør verdenshistorien for de sidste tyve år også.
Jeg nyder ikke at sige det så ligeud. Jeg håbede, du tog det for givet, og at du og jeg...
Taget det for givet, at du og jeg...?
Husk, så længe du lever, aldrig at grine ad mig.
Ad hvad som helst eller hvem som helst, men aldrig ad mig.
- Forsvind. - Du er for kvik til den gerning.
Den forsvandt med mrs. Fiske.
Hvis du ikke forsvinder, får jeg dig smidt ud.
Tag ikke den telefon.
Noget sagde dig, du skulle gøre, som jeg sagde. Det instinkt er guld værd. Skat det.
Når den alarm går i gang, så gør dig klar til kamp.
For det første hedder du Gertrude Slescynski.
- Og hvad så? - Dine forældre var og er fattige.
De vil gerne vide, hvordan du har det. De har ikke hørt fra dig i tre år.
- Og hvad så? - Det afhænger af folks mening.
Det er sandt, at du arbejdede på et bryggeri. Men det var ikke kedeligt.
Det blev mindre kedeligt, til din chefs kone fik dig skygget af detektiver.
- Hun kunne ikke bevise noget. - De 500, du fik for at forlade byen,
bragte dig direkte til New York, ikke?
- De 500 bragte dig direkte New York. - Hun var en løgner.
Svar på mit spørgsmål. Blev du betalt for at forlade byen?
Der var ingen Eddie, ingen pilot. Du har aldrig været gift.
Det var ikke kun en løgn, men en fornærmelse over for de døde helte og deres nærmeste.
Der er intet Shubert-teater i San Francisco. Du har aldrig været der.
Det var en dum løgn, nem at afsløre og under din værdighed.
Jeg måtte møde Margo. Jeg måtte sige noget, være nogen. Få hende til at kunne lide mig.
Det kunne hun. Hun stolede på dig. Du takkede ved at ville forføre Bill.
- Det er ikke sandt. - Jeg hørte dig ved døren til garderoben.
Du brugte mit navn til at presse Karen til at give dig rollen som Cora.
Du løj over for mig.
Jeg spiste frokost med Karen for knap 3 timer siden.
Som altid, når kvinder prøver at finde ud af ting, fortalte hun mig en masse.
Vil du ændre din historie om, at Lloyd bankede på din dør forleden?
Jeg beder dig.
At jeg vil have dig virker pludselig ganske utroligt.
Men det er sikkert grunden.
Du er en utrolig person, og det er jeg også. Det har vi til fælles.
Samt foragt for menneskelighed og ingen evne til at elske og blive elsket.
Umættelige ambitioner og talent.
Vi fortjener hinanden. Hører du efter?
- Så sig det. - Ja, Addison.
Indser du, og er du enig i, at du fuldstændig tilhører mig?
Ja, Addison.
Så tag din lur. Og held og lykke i aften.
Jeg vil ikke spille i aften. Jeg kan ikke.
Umuligt. Jeg kan ikke fortsætte.
Kan ikke fortsætte? Du vil give dit livs optræden.
Og hun gav sit livs optræden.
Og det var en minderig aften.
Ærede medlemmer af Sarah Siddons-foreningen,
ærede gæster, mine damer og herrer.
Hvad kan jeg sige?
Mange kloge og morsomme ting er for længst blevet sagt
af mere modne sind med langt større talenter end mit eget.
For mig at takke jer som ligemænd ville være indbildsk.
Jeg er en elev i teatret og har meget at lære af jer alle.
Lad mig blot sige, at jeg er stolt og lykkelig,
og at jeg betragter denne store ære ikke så meget som en pris for, hvad jeg har opnået,
men som en målestok for, hvad jeg endnu har at opnå.
Det er min opfattelse, at den kun delvis er blevet skænket til mig,
Den største andel tilhører mine venner i teatret,
og selve teatret, der har givet mig alt, hvad jeg har.
Med god samvittighed må jeg give æren til de, der fortjener den.
Til Max Fabian.
Kære Max. Kære sentimentale, gavmilde, modige Max Fabian,
der tog en chance med en ukendt, uprøvet amatør.
Til min første ven i teatret,
hvis venlighed og elskværdighed jeg aldrig skal glemme,
Karen. Mrs. Lloyd Richards.
Det var Karen, der først præsenterede mig for en, jeg altid har forgudet,
en, der blev min velgørerinde og læremester.
En fremragende skuespiller og kvinde.
Margo Channing.
Til min instruktør,
der altid forlangte lidt mere, end mit talent kunne tilbyde,
men som også underviste mig tålmodigt,
Bill Sampson.
Og en uden hvis fantastiske stykke og tro på mig denne aften aldrig kunne være hændt.
Hvordan kan jeg takke Lloyd Richards?
Hvordan kan jeg takke de mange andre, så mange, at jeg umuligt kan nævne dem alle,
hvis hjælp, vejledning og rådgivning
har gjort denne lykkeligste aften i mit liv mulig.
Selv om jeg tager til Hollywood i næste uge for at lave en film,
så tro ikke et øjeblik, at jeg forlader jer.
Hvor kunne jeg?
Mit hjerte hører hjemme her i teatret, og 5000 km er langt at være væk fra hjertet.
Jeg kommer tilbage og gør krav på det snart.
Hvis I vil have mig tilbage.
Godaften, alle sammen, må I have en god aften.
For tjenester udover det... hvad det sædvanlige end er, skat.
Kom, jeg er værten. Jeg må hjem, før mine gæster begynder at stjæle sprutten.
- Til lykke, Eve. - Tak, Karen.
- Til lykke. - Mange tak.
God tale. Men jeg ville ikke bekymre mig om dit hjerte.
Du kan altid anbringe den pris, hvor dit hjerte burde være.
Er der en drink tilbage?
- Du kan få en hos Max. - Jeg tror ikke, jeg tager med.
- Hvorfor ikke? - Fordi jeg ikke vil.
- Jeg er så glad på dine vegne, Eve. - Mange tak.
Max har gjort sig stor umage. Det bliver en udsøgt fest, og den er for dig.
Nej. Den er for denne her.
- Det er da det samme, ikke? - Lige præcis.
- Her, tag den til festen i stedet for mig. - Nu er du meget barnlig.
- Jeg er træt. Jeg vil hjem. - Jeg sætter dig af.
Jeg tager til festen alene. Jeg vil ikke gå glip af den.
- Hvem er du? - Miss Harrington.
- Hvad laver du her? - Jeg faldt vist i søvn.
Få mig ikke arresteret. Jeg stjal ingenting.
- Hvordan kom du herind? - Jeg skjulte mig, til tjenestepigen kom.
Hun lod døren stå åben.
Jeg listede ind og skjulte mig. Så kiggede jeg mig omkring.
Jeg var bange for, nogen ville se, lyset var tændt, så jeg slukkede. Så faldt jeg i søvn.
Kiggede du dig bare omkring? Hvorfor?
- De tror mig sikkert ikke. - Sikkert ikke.
- Det var til min rapport. - Hvilken rapport?
Om hvordan De bor, hvilket tøj De har på, hvilken slags parfume, bøger, den slags.
Kender De til Eve Harrington Klubber, som man har på de fleste gymnasier?
- Jeg har hørt om dem. - Vores var den første - Erasmus Hall.
- Jeg er formand. - Erasmus Hall. Det er i Brooklyn, ikke?
Mange skuespillere kommer fra Brooklyn. Barbara Stanwyck og Susan Hayward.
Men de er jo kun filmstjerner. De skal til Hollywood, ikke?
Af alle dine kufferter at dømme bliver det et langt ophold.
Måske.
- Drinken, jeg spildte, vil ødelægge tæppet. - Tjenestepigen ordner det.
- Jeg tørrer det op. - Lad være med det.
- Hvordan kom du hertil fra Brooklyn? - Med undergrunden.
- Hvor lang tid tager det? - Med omstigninger lidt over en time.
Den er over et. Du kommer først hjem om nogle timer.
Jeg er ligeglad med, om jeg nogensinde kommer hjem.
Det er døren.
Hvil Dem. Jeg åbner.
Goddag. Hvem er du?
Miss Harrington hviler sig.
Vi vil ikke forstyrre hende. Miss Harrington efterlod sin pris i taxien.
Vil du give hende den?
Hvorfra kender du mit navn?
Det er et meget berømt navn.
- Og hvad er dit navn? - Phoebe.
Jeg kalder mig selv Phoebe.
Og hvorfor ikke?
Kunne du tænke dig selv at få sådan en pris en dag?
- Mere end noget andet i verden. - Spørg miss Harrington, hvordan man får en.
Det kender hun alt til.
Hvem var det?
Bare en taxichauffør. De glemte Deres pris i hans taxi.
Stil den på en af kufferterne. Jeg vil pakke den ned.
Naturligvis.
[Danish]